Какво прави той?
"Тиха нощ"?
Това не е ли коледна песен?
Не разбира ли, че това е състезание?
"Тиха нощ" в джаз-вариант?
Нима Коледа дойде вече?
Хайде, Джели Рол, покажи ни величието на джаза.
Какво ти става?
Не мога да спра. Музиката ме кара да плача.
Целия екипаж заложи на теб. Аз заложих едногодишната си заплата.
Така че престани с тези глупости и помисли добре какво ще изсвириш.
Може ли и аз да се обзаложа?
Не!
Носи лош късмет да залагаш на себе си.
Аз не искам да залагам на себе си. Аз искам да заложа на него. Той е велик!
Ти си превъртял, знаеш ли?
По този начин ако загубиш ще си върнеш парите обратно.
Това е една и съща музика, скъпа
Това наистина е краят.
Невероятно
Хайде, със сигурност можеш и по-добре.
Джели, покажи им как да потопим кораба.
А това си го заври отзад.
Хей, Макс
ще ми дадеш ли една цигара?
Не се спрявяш много добре, а?
Само ми дай една цигара
Ти не пушиш.
Какво ти става? Можеш да го победиш само с една ръка дори.
Хайде.
И последно - ще ми дадеш ли цигара?
Може да трошим въглища още хиляда години
и всичко, което казваш е ...
Ще ми дадеш ли една шибана цигара?
Ти си го изпроси, тъпанар
Пуши си я.
Не знам как.
Джели Рол Мортън изкара остатъка от пътуването заключен в каютата си.
Когато стигнахме до Саутхемптън
той слезе от "Вирджиния" и се върна обратно в Америка.
Спомням си, че Хиляда и деветстотин го гледаше как се отдалечава
и всичко, което успя да промълви, беше
Майната му на джаза.
Той точно това каза: "Майната му на джаза"
Това е невероятна история
Изпуснах ли нещо важно?
Не бих казал
По дяволите.
Не се притеснявай, нашия приятел ще ти разкаже още. Нали?
Бъди сигурен.
Благодаря. Той много добре разказва приказки.
Това не е приказка, господине.
Тук няма никой.
Защото сме много. Така го плашим.
Напусни кораба или ще се наложи да те арестувам.
Връщай се на работа. Веднага.
Нека още веднъж да опитам
Разкарай се. Утре следобяд този кораб ще е заминал в историята.
Спри или ще стрелям!
Пипнах те.
Спокойно, аз съм.
Пак ти?
Да, ще намалиш ли звука?
Като видя инструмента ти мога да ти го открадна когато поискам.
Това е стар номер. Трябваше да се досетя, че си крадец.
Търсех това.
И за какво ти трябва?
Въпрос на живот и смърт е. И записващото устройство ми трябва.
Крадец и лъжец.
Стига сега, и без това нямаме много време.
Аз пък имам. Представи си, че имам пистолет.
И сега, като се замисля,
за времето, когато е правен записа на борда на парахода...
ако тази мелодия е изсвирена от твоя приятел
това означава, че по някое време той е слязъл от кораба, нали?
Не, не е слизал.
Той сътвори тази очарователна, страстна музика сам.
Това е най-доброто нещо, което е свирил!
Но не е слизал от кораба, за да го запише.
Човешките възможности са неограничени, господин Хиляда и деветстотин.
Ако тази плоча се продава като топъл хляб, а ние така се надяваме
можеш да забогатееш много, господин Деветстотин.
Имаш ли нещо против ако те наричам Деветстотин?
Това ще боли, нали?
Готови ли сте, господа?
След броенето. Едно, две, три
Деветстотин.
Това е невероятна мелодия. Как се казва?
То ще кара хората да хабят много носни кърпички, бършейки сълзите си
Ще му измислим и интересно заглавие, нещо лесно запомнящо се като
"Полюшвайки се по вятъра" или ...
Добро е, но е обикновено.
"Сладките деветнадесет"- това ще е!
Ще станеш известен
и всичко, което трябва да направиш, е една голяма крачка.
Каква голяма крачка?
Да слезеш. Да слезеш от това дървено корито
и след това да тръгнеш ...
да гониш славата и успеха.
Не искам да ви прекъсвам, момчета, но с тази музика
вие можете да имате всичко, което пожелаете,
и никога да не трябва да слизате от този кораб.
Ще направим милиони копия,
за да може хората от цял свят
да чуят прекрасната ти музика, Деветстотин
Господин Деветстотин?
Няма да позволя музиката ми да обикаля някъде без мен!
Не! Не пипайте!
Какво правиш? Не можеш да сторш това.
Имаме договор. Не можеш да се върнеш назад.
Винаги мога да се върна назад.
Скъпа, за какво отивате в Америка?
Госпожице
Ще бъда много поласкан ако ...
Госпожице
Ще съм много развълнуван ако
приемете този ...
малък подарък.
Госпожице Падуан, какво правите тук сама? Броите вълните може би?
Капитанът каза, че скоро ще преминем през Тропика на Рака.
Чудесно! Поне ще има какво да гледаме
Забелязвал ли си как морето си сменя цветовете? По десет пъти на ден
понякога и повече.
Мога да стоя и да гледам морето по цял ден.
И знаеш ли, че фермерите никога не поглеждат морето -
то ги плаши. Поне аз така чух.
Това не е вярно.
Веднъж баща ми ми каза, че чул гласа на океана.
Така ли? И какво му казал той?
Не мога да ти кажа. Тайна е. А тайните трябва да се пазят.
Вятъра наистина се усилва. Нека влезем обратно вътре.
Позволете ми да Ви хвана за ръката.
Женска спалня 3-та класа
Следващата
Извинете ме
Моля Ви, госпожице
трябва да говоря с Вас.
Отивате в Америка, за да се срещнете с баща си, нали?
Да.
Откъде знаете?
Мисля, че съм го срещал
на този кораб
преди известно време.
Не знам дали е пътувал със същия кораб.
Аз съм сигурен.
Той имаше дарба.
Спомням си, че свирихме заедно.
Не знам той дали ще си спомни, но
поздравете го от мен.
Разбира се.
Но Вие как разбрахте, че съм аз? Не е ли странно?
Това е тайна.
А тайните трябва да се пазят.
И въпреки всичко смятам, че баща Ви се чувстваше по-различно на кораба.
Моля Ви, приемете този ...
малък музикален подарък.
Съжалявам, но не Ви чувам.
Бих искал да ...
приемете този малък подарък
Не Ви чувам
Успех.
Благодаря Ви. Успех и на Вас.
Защо не ни дойдете на гости някой ден?
Живеем на улица "Мотт", номер 27
Баща ми има магазин за риба.
Може и да дойда.
Падуан. Следващия.
Слдващия.
Той повече никога не спомена за нея. А аз не съм и питал
Или поне не в следващите дванадесет пътувания до Европа.
Освен това той си беше щастлив както винаги е бил,
беше не върха на славата си.
И тогава, една пролетна вечер
някъде между Генуа и Ню Йорк, точно по средата на океана.
След три дни когато стигнем до Ню Йорк
слизам от кораба
Глътна си езика ли?
Радвам се за теб.
Но изведнъж
Приятелю ...
Още нещо
трябва да видя още нещо там долу.
Моля?
Океанът.
Дърпаш ми крака.
Откакто си роден нищо друго не си гледал освен океана.
Но от тук
А аз искам да го видя от там. Въобще не е същото.
Изчакай да акостираме, облегни се на кораба
и внимателно се загледай. Същото е.
Не, не е.
От земята можеш да чуеш гласа на океана. От кораба няма как да го чуеш.
Какво искаш да кажеш с това за гласа му?
Гласът му
Той е като ...
силен вик ....
който ти казва, че живота е безкраен
Веднъж като го чуеш и вече знаеш какво трябва да направиш, за да продължиш да живееш живота си.
Мога да остана тук завинаги
но така океана няма да ми е казал нищо за живота ми.
Но ако сляза на сушата и поживея там няколко години
тогава ще стана обикновен
както всички хора.
И тогава, може би, ще отида на брега на океана, ще го погледна
и ще чуя неговия вик.
Не знам кой ти ги е надрънкал тези глупости
или ти просто се правиш на откачен,
но искаш ли да знаеш какво мисля?
Мисля, че ...
истинската причина да пожелаеш да слезнеш от този кораб е онази жена.
Винаги всичко е свързано с жени.
Но дори и да не е тя причината това също ме устройва,
защото винаги съм искал да напуснеш този кораб
и да свириш на хората по земята,
да се ожениш за някоя добра женица и да имаш много деца
и всички тези неща в живота, които не са безкрайни,
но си струват усилията да бъдат изживяни
Ти ще ми дойдеш на гости, нали Макс? Като живея на сушата?
Разбира се.
Така ще можеш да ме представиш на жена си и на децата си,
ще ме каниш за вечеря в неделя,
а аз ще нося десерта и бутилка с вино
и ти ще ми казваш, че не е било нужно
и докато ме развеждаш из къщата, която ще бъде във формата на кораб,
жена ти ще готви пуйка.
И след това ще седнем на масата,
и ще и кажем, че е страхотна домакиня и готвачка
и тя ще каже - защо говорите само за мен.
Знаеш ли, ще ти дам моето палто от камилска кожа.
Ще изглеждаш много добре с него като слизаш от кораба
Знаеш ли колко много хора съм виждал да се сбогуват на пристанището
без да си разменят нищо.
Но когато казвах сбогом на Хиляда и Деветстотин, ми беше много тежко.
Смеехме се и си казвахме "До скоро",
но знаехме, че вероятно никога вече няма да се видим.
Довиждане, Хиляда и Деветстотин! Пази се!
Успех! Да си изкараш страхотно!
Пази се, Хиляда и Деветстотин, пази се!
Пиши ни писма от време на време.
Поздрави Бродуей от мен.
Какво прави той, да не стъпи на лайно?
Може би е забравил нещо,
може би е забравил защо иска да слезне.
Какво желаете?
Държеше се странно доста дълго време,
не желаеше да разговаря с никого,
предпочиташе да остава съвсем сам с дни наред,
изглеждаше сякаш бе потънал в дълбоки разсъждения за живота си.
И един ден, докато си седях на бара
Благодаря ти за палтото, Макс. Беше ми съвсем по-мярка.
Беше наистина неловко.
Сега се чувствам по-добре, приключих с всичко това.
Както едно време.
Напуснах "Вирджиния" на 21 Август 1933 година,
заедно с оправените документи и изплатените ми пари.
Знаех, че рано или късно ще приключа с плаването по океана и
това и направих.
Не съм чувал нищо оттогава за Хиляда и Деветстотин и "Вирджиния".
Не че съм забравил за тях,
точно обратното -
по време на войната непрекъснато се чудех
какво ли би правил Хиляда и Деветстотин ако беше тук?
Какво ли щеше да каже?
Майната и на войната, щеше да каже.
Но изречено от мен не звучи по същия начин.
От много време не знам нищо за него,
дали е слезнал от кораба никой не знае.
Може би наистина е отишъл до рибарския магазин и е потърсил онази жена.
Може би.
Conn.
Какво става с теб? Стъпи ли на твърда земя?
Откъде, по дяволите, намери тази плоча?
С какво се занимаваше всичките тези години?
Правех музика.
Дори и по време на Войната?
Дори и когато никой нямаше желание да танцува
дори когато бомбите валяха,
аз продължавах да свиря
докато кораба стигна до тук.
Ти наричаш това кораб?
Прилича повече на планина от динамит, готова да избухне всеки момент.
Рисковано е, не мислиш ли?
А ти, Макс?
Къде ти е тромпета?
Отказах се от него доста отдавна.
Но знаеш ли, сега отново имам желание да започна да свиря пак
Имам страшно много нови идеи.
Нека да направим дует. Ти и аз.
да си направим наша си група,
Danny Boodman
T.D. Lemon Nineteen Hundred Big Band.
Кръвта ми отново закипява.
Ще бъдем хит.
Хайде, Хиляда и Деветстотин. Ела с мен.
Ще погледаме зарята от пристанището
и после ще започнем от начало без подготовка.
Понякога точно това е начина, за да вървиш напред.
Връщаш се към началото
и не си готов да продължиш докато ...
докато нямаш една добра история и човек, на който да я разкажеш.
Запомни ли?
Това вече си ми го казвал.
Добре, какви истории можеш да разкажеш?
Светът ще чака и следи всяка твоя дума
ще обожава музиката ти.
Повярвай ми.
Целия този град
на който не му се вижда края.
Края ...
Моля?
Ще ми покажеш ли, моля те, къде свършва?
Всичко си беше наред като се качвах на мостчето. Чувствах се чудесно
с моето ново палто.
Доста добре изглеждах в него.
И наистина щях да слезна.
Със сигурност.
Това не беше проблема.
Не това, което видях, ме спря да слезна, Макс.
а това, което не можех да видя.
Разбираш ли ме?
Това, което не можех да видя.
Този огромен град имаше всичко освен ... край.
Просто нямаше край.
И аз не можех да видя къде свършва всичко.
Края на света.
Ето вземи едно пиано например -
клавишите започват -
клавишите свършват.
Знаеш, че са 88 на брой и никой не може да ти каже нещо различно.
Те не са безкрайни.
Но ти си безкраен.
И свирейки на тези клавиши, музиката, която правиш, също е безкрайна.
Това ми харесва.
Така мога да живея.
Ако ме изправиш на мостчето и разпростреш пред мен
милиони клавиши, чийто край никъде не се вижда
и това ще е наистина така, Макс, краят им да не се вижда,
тези клавиши ще са безкрайни.
А ако клавишите на едно пиано са безкрайни, няма как да свириш.
Просто стоиш на грешното столче.
Това ще бъде пианото на Бога.
Господи, видя ли улиците? Само улиците като видиш.
Имаше хиляди улици.
Какво ще правиш там? Как ще си избереш само една по която да вървиш?
Една жена
една къща,
едно парче земя, на което да застанеш да се любуваш и наречеш свое,
един начин да умреш?
И целия този свят изведнъж се стоварва върху теб.
И не знаеш кога може да свърши всичко това,
имам предвид, не те ли е страх дори,
че всичко това може да се срути ей така, изведнъж?
Под огромната тежест на живота?
Аз сън роден на този кораб,
и света минава покрай мен.
Две хиляди пътници едновременно,
които имат хиляди желания,
но не повече отколкото могат да се поберат между носа и кърмата на кораба.
Можеш да изсвириш песен за щастието си, но на пиано, което не е безкрайно.
Научих се да живея по този начин.
Земята?
Земята - тя е кораб, който обаче е твърде голям за мен,
тя е жена, твърде красива за мен,
тя е пътешествие твърде дълго за мен,
твърде силен парфюм.
Земята е като музика, която не знам как да сътворя.
Не можех никога да слезна от кораба,
в най-добрия случай
можеше да направя най-голямата грешка в живота си.
Все пак
аз за никого не съществувам.
Ти си единственото изключение, Макс.
Ти си единствения, който знае, че аз съм тук.
Ти си малцинство
и трябва да свикваш с това.
Прости ми, приятелю,
но няма да слезна.
Хей, Макс,
представи си следната картина на - пред Райските Врати
някой се опитва да намери името ми в някакъв списък и не успява -
как казахте, че ви беше името?
Хиляда и Деветстотин.
Хилеман, Хилингдейл, Хинсток...
Хинделтън?
Господине, разбирате ли, аз съм роден на кораб.
Извинете?
Роден, отгледан и умрял на кораб. Може и да ме няма в регистрите.
Претърпял сте корабокрушение?
Не, бях вдигнат във въздуха с шест и половина тона динамит. БУМ!
Сега добре ли се чувствате?
Да, разбира се, само че си изгубих едната ръка.
Едната ръка?
Да, по време на експлозията.
Ами, можеш да си потърсиш някоя ей там.
Коя от ръцете каза, че ти липсва?
Лявата, господине.
Ужасно съжалявам,
изглежда имаме само две десни ръце.
Две десни ръце?
Страхувам се, че да.
Много ли ще сте против ако ...
Ако какво?
Ако вземете дясна ръка вместо лява?
Ами, като преценя добре ситуацията, дясна ръка е по-добре от нищо.
Напълно съм съгласен.
Няма нищо смешно, Макс.
Стават грешки.
Да прекарам вечността с две десни ръце?
В смисъл, как ще мога да се кръстя така?
Хей, Макс.
представи си каква музика ще мога да създавам с две десни ръце.
Надявам се, че ще намеря пиано там горе.
Какво щеше да направиш ако беше на мое място?
Не знам.
Може би нямаше да се чувствам толкова безполезен.
Рано или късно всяка история свършва,
и няма какво повече да се добави.
И така, благодаря ти, човече.
Конн.
Едно нещо не разбрах -
кой е скрил счупената плоча вътре в пианото?
Стои пред теб.
Значи не си бил толкова безполезен.
Конн.
Заповядай.
Вземи си тромпета.
Ще имаш нужда от него,
парите нямат значение.
Една добра история струва много повече от един стар тромпет, нали?
Така си е, човече.